Toisten mielestä keijut ovat tuulten tarinaa.
He uskovat vain siihen, mitä itse voivat koskettaa.
Mutta toiset eivät jätä vanoja taruja huomiotta.
He ovat varmoja mielessään, että keijut ovat totta.
Niin pitkän ajan ihmiset ja keijut eivät voineet kohdata.
Kunnes koitti eräs kukkea kesä, jota emme pian unohda.
HELINÄ-KEIJU JA SUURI KEIJUPELASTUS
Mahla nousee taas, juurakoista virran lailla
Eikä tarvitse nyt kenkään olla ystäviä vailla
Aurinkohon lehdet kurkottavat
Se niitä virkistää
Joka puolella on vihreää
Pörriäiset näin kukkamerta tervehtii
On kaikki nyt oikein päin, kun taivas pilvetönnä tuikkii
Iloisesti niityn kukkaset jälleen avautuu
Kesän ääni kun kantautuu
Hei, Helinä! Oletko valmis kesänviettoon mantereella?
Valmis kuin tuuli. Kaikki on suloisen kaunista.
En usko todeksi, että saamme jäädä koko kesäksi.
Mitä sitten odottelet? Otetaan kisa.
Nyt tuuli hiuksiin viilettää, ja kuiskii laulua lempeää
Kaikkialle rakkaus luo elämää
Varpusetkin karkeloi, sirkutuksensa kauas soi
Korkealla taivas, riemu maassa
Terve.
On kesä täällä taas
Siinä se on. Keijuleiri.
Aurinko kun lämmittää
Keijun siivet kimmeltää
Ja kasvimaalla jälleen puuhata saa
Kesä puhkeaa
Hei, Juusto.
Kesä puhkeaa
- Menikö matka mukavasti? - Pois alta!
- Pidä se suorassa. - Jalustat, jalustat!
- Mikä mahalasku, Clank. - Kiitos, Bobble.
Teillä oli ylikiloja.
- Helinä, kurkistetaan sisälle. - Sisälle?
Niin. Ei keijuleiri ole täällä ulkona.
Pitää pysytellä piilossa ihmisiltä.
- Niinkö? - Kyllä vain.
Siksi keijuleiri on täällä.
Kaskaat, yksi kerrallaan. Sinä, sinä ja sinä. Ja sinä.
Se on kuin iso keijupoukama yhden puun alla.
Lieska!
Kuningatar Annen pitsi näyttää upealta.
- Miten kangaspuut heiluvat? - Hyvin, kiitos sinun.
Seuraava. Seuraava. Seuraava.
- Miten mehiläissuti pyörii? - Kuin rasvattu, kiitos.
Kiva. Tarvitsetko apua kärryn kanssa? - Ei, kiitos. Pärjään kyllä.
Hyvä. Hauska kuulla.
Tässä on viikon ensimmäinen annos.
Minä lähden. Pitää toimittaa keijupölyä muihin leireihin,
mutta nähdään taas parin päivän päästä.
Ja älä sure. Korjattavaa löytyy vielä.
Toivottavasti.
Sillä aikaa metsästän kadonneita.
Seis, neiti varaosa.
Et kai ole menossa ihmisten talon suuntaan?
- Onko täällä ihmisten talo? - Ei. Tai siis on, mutta ei.
- Ihmisistä pysyttelemme kaukana. - Iridessa!
- Helinä tietää sen. Eikö totta? - Miten niin "kaukana"?
- Tästä kesästä tulee pitkä. - Synkkää.
- Vidia nyt vain on tuollainen. - Ei, vaan ilma tuoksuu synkältä.
- Myrsky saattaa olla tulossa. - Hölynpölyä.
Aurinko paistaa ja ilma on lämmin. On mitä kaunein päivä. Ei tänään...
Helinä.
Olemme vihdoinkin perillä, isä. Juuri kuten muistin sen.
Totta kai, Liisi.
Katso lahtea, metsää ja niittyä.
Kunpa kesä voisi olla joka päivä.
Niinpä.
Helinä, mitä sinä täällä teet?
Tämä on upea. Kärryt, jotka liikkuvat itsestään.
Ilman hevosta. Katso vaikka.
- Näetkö tuolla hevosta? - En.
Kärryt ilman hevosta. Haluatko tietää, miten se toimii?
- Enpä oikeastaan. - Niin minäkin.
Luulen, että ketju saa pyörät liikkeelle, kun tämä pyörii.
Ja ketjua taas taitaa pyörittää tämä valtava...
Ei kiinnosta. On vaarallista olla näin lähellä ihmisten taloa.
Mitä jos he näkevät meidät?
Lopeta se pelleily. Olen tosissani.
Arvaa mitä? Luulen, että tämä saa kärryt liikkumaan.
Juuri tämän takia kattilakeijuja ei pitäisi päästää mantereelle. He...
Kerro, jos tämä tekee jotain.
Tekikö se mitään? Sinähän olet läpimärkä.
Ihanko totta?
Isä, isä. Kannetaanko tee ja skonssit ulos -
ja syödään ne puutarhassa?
- Voitaisiin leikkiä piknikkiä? - Nyt ei ehdi.
Minun on purettava tavarat ja saatava talo kuntoon.
Katso! Ihmeellisen kaunis perhonen.
Kerrassaan. Aivan uskomaton.
Todella kaunis. Mikä perhonen se on?
Siipien muodosta päätellen sen on pakko olla apatura iris,
mutta siivissä on toisistaan poikkeavat kuviot.
Sehän on lähes mahdotonta.
Keijut halusivat maalata sen tällaiseksi.
Eivät keijut maalaa perhosten siipiä.
Tiedät hyvin, ettei keijuja ole olemassa.
Tietysti niitä on. Tuossa on todiste.
- Maalia on roiskunut ympäriinsä. - Älä viitsi.
Järkevät ihmiset pitävät tuollaista keijukaisuskoa ihan höpsönä.
- Siivet ovat hyväkuntoiset. - Mitä sinä teet?
Sen kotelo on varmasti riippunut niityllä.
Niityllä? Isä, odota.
Olen menossa niitylle. Tuletko mukaan?
En ehdi. Tutkimuspäiväkirjaa pitää täydentää.
Minulla on haastattelu museolla huomisiltana.
Menetkö sinä jo takaisin? Vastahan me tulimme.
Tiedän ja olen pahoillani. Mutta tulen iltaan mennessä takaisin.
Rouva Perkins huolehtii sinusta. Palaan antamaan hyvänyönsuukon.
- Lupaatko? - Minä lupaan.
- Hyvä on. - Hyvä tyttö.
Reitti selvä.
Tule.
- En voi lentää. Siipeni ovat märät. - Niinpä olikin. Anteeksi.
Sinun kai pitää sitten kävellä.
Mutta älä sure. Minä pidän sinulle seuraa. Siitä tulee hauskaa.
Tai sitten ei. Taisin keksiä, miten kärryt toimivat.
Nuo mönjäpullot pyörittävät sitä tasaisesti,
vähän niin kuin etanan lima.
En halua nähdä, minkä kokoisesta etanasta mönjä on peräisin. Ensin...
Talo on valmis, keijukaiset, missä lienettekin.
Vain yksi asia puuttuu.
En ole vielä keksinyt, mitä se räiskyvä johto tekee.
Ehkä kärryt kulkevat salamoinnilla.
Ovatko siipesi yhä märät? Anna minun auttaa.
Jos aiheuttaisit vähemmän onnettomuuksia,
sinun ei tarvitsisi koko ajan auttaa kaikkia.
- Totuus sattuu, eikö satukin? - Katso. Voimme käyttää näitä leirissä.
Nämä sopivat kuin nakutettu kärryihin, joita olen työstänyt.
Tässä. Jos nidon kaksi tai kolme yhteen,
saan lujat ja kestävät pyörät.
Onneksi jouduimme kävelemään. Emme olisi muuten löytäneet niitä.
Missä napit ovat?
Minä en kanna tuollaista roskaa takaisin leirille.
- Mennään. - Mennään.
TERVETULOA KEIJUT
Me emme saisi mennä lähelle ihmisten taloja.
Ei tämä ole ihmisten talo. Ne ovat isompia.
Sitä paitsi kyltti toivottaa keijut tervetulleiksi.
Kuka kyltin kirjoitti? Ihmiset!
KEIJUPOSTIA
Et saa mennä sisään.
Sano, että et mene sisään. Ja hän meni sisään.
Älä syö sitä. Se voi olla ansa.
Älä nyt. Ei tässä mitään hätää.
Oletko varma?
- Vidia. - Joko tuli hätä?
Hyvä yritys, mutta minua ei pelota.
Tämä vekotin on ihmeellinen.
Sinä et osaa lopettaa ajoissa.
Voi ei. Joku tulee!
Ovi jäi jumiin.
Tuo ei tehoa. Pystyt kyllä parempaan.
Mihinköhän tätä käytetään?
Olen tosissani. Äkkiä ulos sieltä!
Hetki vielä. Hetki vielä.
Vidia? Vidia!
Avaa ovi. Tämä ei ole enää hauskaa.
Mitä minä tein?
Riittää jo. Lopeta leikkiminen.
Keiju!
Ihan oikea keiju.
Isä, isä.
Isä!
- Isä! - Mitä, Liisi?
Et ikinä usko, mitä löysin.
- Myöhemmin. - Mutta isä.
- Isä, isä. - Odota hetki, kulta.
- Minulla on kiire projektini kanssa. - Mutta isä.
- Isä. - Ei nyt.
Minun on lisättävä tämä löytö tutkimuspäiväkirjaani.
Katso sitä.
Se sama perhonen, jonka näimme aiemmin?
Upea löytö. Eikö olekin?
Ethän vie sitä Lontooseen?
Tietysti vien. Johtokunta ei ikinä usko minua,
jos he eivät näe sitä omin silmin.
Nyt saan varmasti tutkijan paikan museolta.
Sitä paitsi, luonnontieteilijänä -
tehtäväni on kertoa näin merkittävistä löydöistä kollegoilleni.
Sääli tämän yksilön puolesta, mutta muu ei nyt auta.
Mitä halusit näyttää minulle?
En mitään.
KAURAHIUTALEITA
Mihin sinä katosit?
Miisu Viiksi, ei! Ulos, ulos!
Miisu Viiksi!
Tuhma kissa. Ei saa.
Älä pelkää, pikku keiju.
Miisu ei saa sinua, kunhan pysyt häkissä.
Mokoma katti. Nyt joudut pihalle.
Helinä jäi ihmisten saaliiksi.
- Voi ei. - Mitä tapahtui? Onko hän kunnossa?
- Onko hän kunnossa? - Mitä? Helinä?
- Mitä tapahtui? - Sattuiko häneen?
Helinä astui sisään pikkuiseen taloon eikä päässyt ulos.
Ovi jäi jumiin.
Sitten paikalle tuli ihminen, joka vei hänet.
Mutta tiedän, missä hän on. Pidetään kiirettä ja pelastetaan hänet.
Paras lähteä heti matkaan.
Hellittääkö myrsky pian?
Ei, se tuntuu vain kovenevan.
Täytyyhän meidän päästä Helinän luokse.
Emme voi lentää sateessa, ja niitty on tulvan vallassa.
Mitä jos emme lennäkään?
Voisimme hankkia isoja lehtiä ja neuloa ne yhteen narulla.
Ja nikkaroida oksista lautoja.
Tammenterhot tasapainoa pitämään.
Ja koivunmahlaa vahvistukseksi.
Mitä te oikein höpötätte?
Me aiomme rakentaa paatin.
- Lisää herkkusienen hattuja, kiitos. - Tässä.
Tämä menee tänne ja tuo tuonne. Ymmärsitkö?
Selvä, Bobble.
- Nippu ruokoja tännepäin. - Tämän on paras toimia.
Anna se mahla. Sudi sitä näin.
Vauhtia, vauhtia. Vipinää siipiin.
Niin sitä pitää. Hyvin menee.
Se toimii.
Nyt se alkaa.
Hei. Usko,
rohkeus -
ja keijupöly.
Aukea, aukea.
Hei.
Ei sinun tarvitse pelätä. Olen kiltti.
Olet kovin pikkuruinen.
Kaunis lehtimekko. Teitkö sen itse?
Nätit siivet. Kuin säihkyvää pitsiä.
Tukkasi on varmasti pehmeä.
Onko sinulla nälkä? Ehkä ei. Ei se mitään.
En minäkään pidä kaikesta ruoasta.
Suo anteeksi. Olenpa minä epäkohtelias.
Ole hyvä.
Odota, odota. En minä tahdo sinulle pahaa.
Älä pelkää. Haluan vain olla ystäväsi.
En varmasti satuta sinua. Minä pidän keijuista.
Olen piirrellyt kuvia keijuista pienestä pitäen. Katso.
Tämän piirsin kolmevuotiaana. Ja tuon vihreän viime viikolla.
Se on paljon parempi.
Olen jopa alkanut maalata isän antamilla vesiväreillä.
Onko totta, että keijut maalaavat perhosten siivet?
Minä arvasin.
Nämä ovat lempipiirustuksiani.
Tämä on vesikeiju.
- Sen tunnusmerkkinä on sininen iho. - Sininen?
Ja tämä karkkikeiju asuu tikkaripuussa.
Asuvatko kaikki keijut karkeista tehdyissä puissa?
Eivätkö? Entäs keijukaisaukiot?
Kuulin, että jos ihminen astuu sellaiseen,
keijun pitää antaa hänelle kolme toivetta taikakassistaan.
Mutta jos se ei halua, se muuttuu sokerikeoksi,
- ja nuorempien keijujen... - Odotas hetki.
...pitää yrittää pelastaa... - Kuka niin väitti?
Sinä heliset kuin kulkunen, kun puhut.
Niinkö keijut puhuvat?
Mitä pidät keijuistani ja keijutalostani?
Se meni vähän rikki.
- Teitkö sen itse? - En ymmärrä, mitä sanot.
Teinkö keijutalon itse? Kyllä tein. Pidätkö siitä?
Ovi on jumissa.
Olet aikamoinen helisijäkeiju.
Mitä? Onko se nimesi? Helisijä?
Heli? Onko nimesi Heli?
Helisijä? Heli?
Helinä? Helinä.
Onpa nätti nimi. Minä olen Liisi.
Puhuvatko kaikki keijut tuolla tavalla?
Miten sinusta tuli keiju? Kävitkö keijukoulua?
Liisi? Kenen kanssa sinä juttelet?
Keijuni kanssa.
Sepä mukavaa. Toin sinulle jotain oikein mielenkiintoista.
Nämä ovat vanoja tutkimuspäiväkirjojani.
Valitsin niistä sinulle kaikkein jännittävimmät.
Tämä kertoo kivistä ja mineraaleista. Se on erittäin mielenkiintoinen.
- Onko sinulla kirjaa keijuista? - Ei tietenkään.
Nämä kirjat perustuvat totuuteen ja tieteelliseen tutkimustyöhön,
mikä on aivan eri asia kuin nuket ja piirustukset.
Vaikket ole ikinä nähnyt keijuja, voi niitä silti olla olemassa.
Älä nyt. Uskon sen, minkä näen. Ilman todisteita kaikki on vain satua.
Tässä on tyhjä päiväkirja. Olet erittäin taitava.
Osaat varmasti täyttää sen omilla tieteellisillä tutkimuksillasi.
Kyllä, isä.
Olisipa vuotava kattokin pelkkää satua.
Helinä, voit tulla esille nyt.
Kuule, Liisi. Kiitos, että näytit kokoelmaasi, mutta minun pitäisi...
Haluatko lähteä?
Kunpa voisit jäädä.
Olen pahoillani, Liisi.
Ymmärränän minä.
Nyt pitää kai sanoa hyvästi.
Mikä nyt? Etkö voi lentää sateella?
Voit jäädä luokseni, kunnes sade lakkaa.
Näytän sinulle huonettani, ja voimme leikkiä yhdessä.
Tästä tulee tosi kivaa.
- Matalikko ohitettu. - Selvä. Isopurje alas.
Purjeet alas!
- Kiristä köyttä. - Kiristän köyttä.
- Iso juttu edessä. Paapuuriin. - Paapuuriin. Paapuuriin.
Tuo kärry näyttää tutulta. Tämä on oikea suunta.
- Selvä, Vidia. - Toivottavasti Helinä on kunnossa.
Tyttöparka voi olla hirveissä vaaroissa.
Tähän voisi vaikka tottua.
Eikö olekin hienoa? Kaikki tässä talossa on juuri oikeaa kokoa sinulle.
Hajuvettä. Se tuoksuu niittykukille.
Nukkeni. Sen pitäisi olla päiväunilla.
Minkä ikäinen olet? Minä olen yhdeksän.
Pidätkö nukkekodistani? Onko keijullakin omat kotinsa?
Mistä ne on tehty?
Se on hella, mutta se ei ole oikea.
Mikä on lempiruokasi? Karkkien lisäksi siis.
Haluaisin tietää keijuista kaiken.
Hyvä idea.
"Tieteellinen keijututkimus."
TIETEELLINEN KEIJUTUTKIMUS
Mikä on lempivärisi?
Minäkin pidän vihreästä.
Pitäisi kai aloittaa alusta. Mistä keijut tulevat?
Tai missä olet syntynyt?
Se kysymys on hankalampi, koska...
Kun vauva nauraa ensi kertaa...
Keiju...
Pieni hetki.
Olitko hassunnäköinen vauva?
Vauva?
Nauraa?
Yksi?
Ensi?
Kun vauva nauraa ensi kertaa, silloin syntyy keiju.
Ihmeellistä.
Se on vasta alkua.
Uskon mahdottomaan
PUUTARHAKEIJUT AUTTAVAT RUOHON KASVAMAAN
Vihdoin huomaan sen
Vaikka arkailen
Olet vierelläin
ELÄINKEIJUT AUTTAVAT LOUKKAANTUNEITA ELÄIMIÄ
Silmissäni näin
Uuden maailman, niin kauniin, hohtavan
Suven tuuli, lämmin, hellä
VALOKEIJUT TEKEVÄT SATEENKAARIA
Pysyt aina sydämellä
Kuljen kanssas päivään seuraavaan
PUUTARHAKEIJUT MAALAAVAT KUKKIA
Ja pian uskon mahdottomaan
HAUKAT OVAT VIHOLLISIA
NOPEITA - PELOTTAVIA - ILKEITÄ
VESIKEIJUT LAITTAVAT KASTETTA SEITTEIHIN
Olit haaveissain
TEKEVÄT AALTOJA PUROIHIN
Mä suhun uskoin ain
Mut sainkin enemmän
Löysin ystävän
Ei irti päästää saa, en aio irrottaa
Suven tuuli, lämmin, hellä
Pysyt aina sydämellä
Kuljen kanssas päivään seuraavaan
KEIJUN KOKO
Ja pian uskon mahdottomaan
Kuunnelkaa nyt tarkkaan.
Tämä tie johtaa suoraan ihmisten talolle.
Kuinka kaukana ihmisten talo on tiestä?
Ei kovin kaukana. Täytyy vain toivoa, ettei tie tulvi pahasti.
Ihan totta.
Haluan uskoa, että onnistumme.
- Pian näemme taas Helinän. - Totta puhut, Silver.
Olemme kohta perillä.
Huomaatteko, miten vauhti kiihtyy koko ajan.
Näettekö? Liikumme nopeammin.
Hei, kaikki. Ajaudumme vesiputoukseen.
Herttinen sentään. Meidän on saatava se kääntymään.
Löysätkää skuutit ja valmiina jiippaamaan.
- Mitä? - Mitä?
Löysätkää skuutit ja valmiina jiippaamaan.
- Mitä? - Mitä hän sanoi?
Löysätkää köydet ja kääntäkää purje.
- Voi ei. - Varokaa.
Keiju yli laidan.
Paapuuriin. Paapuuriin.
Vene ympäri. Vene ympäri.
Joki loppuu ihan pian.
Ei huolta. Tarvitsemme vain vähän.
- Rosetta, ota minua jaloista. - Mitä?
Pidä kiinni. Menemme suoraa päätä alas.
Voi ei.
Pitäkää kiinni.
- Kuka selvisi? - En ainakaan minä.
Enkä minä. En löydä pulssia. Sitä ei ole.
Oikeasti. En tunne... Olen kunnossa.
Anteeksi.
Nyt ei auta muu, kuin kävellä.
- Mutta minne? - Saatamme olla missä vain.
Kaikki näyttää samalta alhaalla.
Oikean tien löytäminen on turha toivo.
Clank, mistä löysit sen napin?
En muista. Se oli maassa. Onko se sinun?
Tiedän, missä olemme.
Tämä on jännittävää. Kiitos.
En arvannutkaan, että keijut vaikuttavat vuodenaikoihin.
Luulin, että ne vaihtuvat, kun maa pyörii -
- akselinsa ympäri. - Niin me olemme uskotelleet.
Tässä taitaakin olla kaikki. Toivottavasti isä pitää siitä.
Ja nyt, loppuhuipennus.
Koko keijumaa, Keijupoukama.
Se toimii. Haluan näyttää sen isälle.
Helinä? Onko kaikki hyvin? Helinä?
Näytetään työ isällesi.
Sade näyttää laantuneen.
Voit ehkä löytää taas takaisin ystäviesi luo.
Ehkä tästä on apua.
Totta.
Olet taitava keijukainen.
Pidä huoli itsestäsi.
En ikinä unohda sinua.
Pidä kiirettä. Pilvetön hetki ei kestä kauan.
Hei hei.
En minäkään unohda sinua.
- Katso, isä. - Juuri nyt en ehdi.
Minulla riittää puuhaa.
Tein sen nimenomaan sinulle. Samanlainen kuin sinun tutkimuksesi.
- Siinä on paljon tietoa. - Kuulostaa hauskalta,
mutta meillä on täällä nyt pieni katastrofinpoikanen.
En ehdi nyt katsoa sitä.
- Mutta tein oman tutkimuksen, ja... - En ehdi nyt.
Nämä vuodot pitää korjata,
ennen kuin ne tuhoavat työni.
- Milloin ehdit katsoa sitä? - En tiedä. Ehkä myöhemmin.
Niin sinä aina sanot.
Helinä.
Tulit takaisin. Ihana nähdä sinua.
Isällä ei ollut aikaa katsoa tutkimustani.
Minä korjaan asian.
Vidia, tiedätkö minne olemme menossa?
Tiedän. Kävelimme Helinän kanssa täälläpäin. Pitää vain löytää se tie.
Tie? Mikä tie?
Tuo tie.
Ei se mikään tie ole, vaan mutavirta.
Täytyy kai etsiä silta.
Tai astella rohkeasti lammikkoon.
Ei se ole syvää. Kävellään yli.
En oikein pidä mudasta.
- Sinä olet puutarhakeiju. - Eikö olekin hassua?
Rosetta!
Hyvä on. Olkoon sitten. Minä tulen.
Mönjää. Mikä se oli?
Hän on jumissa.
Pääsen ylös omin neuvoin.
Olkoon menneeksi.
Voisiko joku etsiä vaikka köyden tai jonkun?
- Toki. Clankkis, pelastusköysi. - Selvä, Bobble. Voitte luottaa meihin.
Kokeillaan tätä.
Tunsitteko sen? Jalat alkavat nousta.
En oikein usko.
- Nopeasti nyt. - Vetäkää.
Vetäkää.
Onko siellä joku?
Haloo?
- Tartu tähän. Nopeasti. - Oletko sekaisin?
Luottakaa minuun. Pitäkää tiukasti kiinni.
Olkoon.
Me löysimme...
...pelastuslaudan. - Pelästytit minut pahan kerran.
Sattuiko täällä jotain?
"Olipa viehättävät teekutsut. Olen vaikuttunut."
Sitten minä sanon: "Voi kiitos, Helinä."
"Olet kovin ystävällinen."
Muista pikkurilli ylös. Kas näin.
Näin järjestät oikeaoppiset teekutsut.
Hyvää yötä, Liisi.
No niin...
Minä painun pehkuihin.
Päivässä ei ole riittävästi tunteja.
Huomenta. Nukuitko hyvin viime yönä?
En oikeastaan, mutta ei sillä väliä.
Mene alakertaan isäsi luokse.
- Liisi? - Mitä, isä?
Hyvää huomenta, kulta. Katto ei näytä enää vuotavan.
Halusin varmistaa, että täällä on kaikki kunnossa.
On toki. Ei vuotoja. Joten...
Kummallista. Ihan kuin ne olisivat korjaantuneet itsestään.
Ulkona sataa edelleen.
En ymmärrä, kuinka tämä on mahdollista.
Joku selitys siihen varmasti on, mutta ei tule nyt mieleen.
Keksit sen varmaan ihan pian.
- Mennään. - Mene vaikka työhuoneeseen.
Siellä saat aina parhaat ideasi. Onnea matkaan.
- Leikihän kiltisti. - Ainahan minä. Hei sitten.
Meni tiukalle.
Mitä teet? Nyt on tilaisuutesi.
Senkö takia korjasit katon?
Jotta isällä olisi aikaa minulle?
Tahtoisin kovasti näyttää sen hänelle.
Selvä, selvä. Minä menen.
Isä, nyt kun sinulla on aikaa,
voisin näyttää sinulle tutkimukseni.
- Perhonen. Se on kadonnut. - Mitä?
Apitura iris, jolla oli harvinainen siipikuviointi.
Olisin esittänyt sen museolle tänä iltana.
Se oli minun suuri tilaisuuteni, ja nyt se on poissa.
- Päästitkö sen vapaaksi? - En.
En minäkään sitä tehnyt.
Ja koska talossa ei ole muita,
siihen on vain yksi mahdollinen selitys.
- Se olit varmasti sinä. - En tehnyt sitä.
Annan sinulle yhden tilaisuuden. Kerro totuus.
Kertoisin, jos voisin. Mutta et uskoisi minua.
Asia selvä. Mene huoneeseesi, neitiseni. Olen hyvin pettynyt sinuun.
Mietin tässä juuri. Jos Helinä olisi täällä,
- ei olisi lainkaan näin hiljaista. - Totta.
Kuulkaa, kuulkaa. Kuka olen?
Tismalleen oikea väri.
Hänellä on sisua, vaikka muille jakaa.
Totta vie. En vieläkään usko, että hänet on napattu.
Ei ole Helinän tapaista olla puolustautumatta.
- Mitähän mahtoi tapahtua? - Pian se selviää.
Jokainen askel vie meidät lähemmäs Helinää.
Hän kertoo, mitä tapahtui.
Minun pitää kertoa yksi juttu.
Helinän vangitseminen on minun vikani.
Minä läimäytin oven kiinni antaakseni hänelle opetuksen.
Yritin auttaa hänet ulos, mutta ovi jäi jumiin.
Yritin, mutten onnistunut. Ja nyt hän ja me kaikki olemme vaarassa.
Olen hyvin pahoillani.
Voi sinua. Ei se ole sinun syytäsi.
Tiedämme hyvin, että Helinä joutuu pulaan aika usein.
Mitä olisikaan tapahtunut, jos et olisi ollut paikalla?
En tiedä, mitä sanoa.
- Sanotaan: Usko... - Rohkeus...
- Ja... - Ja...
Keijupöly.
- Keijupöly. - Keijupöly.
Yletytkö siihen, Clank?
- Melkein. Ihan pikku pinnistys. - Anna minun.
Hyvä. Näetkö yhtään mitään?
En. Edessä on iso talo.
Talo? Se on se talo. Se löytyi.
- Mikä siis? - Talo. Siirry vähän.
- Suo anteeksi. - Nyt meni jaloista tunto.
Vaikka yrittäisin mitä tahansa, hän ei usko minua.
Olen kovin pahoillani.
Onneksi sinä olet täällä.
Olet paras ystäväni.
Olisinpa minäkin keiju niin kuin sinä.
Auttaisin kukkia kasvamaan, juttelisin eläimille -
ja lentelisin muiden keijujen kanssa päivät pitkät.
Se olisi kivaa.
Mihin me menemme?
Mitä tuolla ylhäällä melutaan?
Minun oli määrä esitellä se museolle tänä iltana.
Ja nyt perhonen on kadonnut.
Minähän lennän.
Katso minua. Olen keijukainen.
Reitti selvä.
- Anteeksi. - Varovasti.
- Se oli minun korvani. - Anteeksi.
- Se oli nenäni. Varo.
- Anteeksi. - En näe mitään.
Helinä on yläkerrassa. Pikkutyttö pitää häntä häkissä.
Häkissä?
Talossa asuu myös yksi iso ihminen,
joka ei pidä siivekkäistä. Hän pistää ne näytille kehyksiin.
- Kiva. Vieläkö jotain muuta? - On vielä kissa.
Kissa? Mikä kissa?
- Tuo kissa. - Tuo kissa.
Fawn, olet eläinkeiju. Mitä ihmettä teemme nyt?
- Fawn? - Lennetään.
- Siivet ovat märät. - Kuka tietää, koska ne kuivuvat.
No, sitten juostaan.
Tulkaa.
Ei sattunut.
Meidän pitää päästä portaisiin. Mitä keksitte?
Rakennetaan vaikka silta.
- Siinä se. Silta! - Hei?
- Mistä me sen rakennamme? - Hei, kaverit!
Clank, olet nero.
Mitäpä tuosta.
Valmiina. Hyökkäykseen.
- Tarvitsemme lisää lautasia. - Ojenna niitä tännepäin.
Käskystä. Täältä tulee.
Ja lisää tulee pian.
Täällä on yksi täysi lautanen.
Ei, ei, ei.
Häivy!
Rosetta? Onko tämä, miksi sitä luulen?
Se on tismalleen sitä. Kissanminttua.
Huolehtikaa te Helinästä, niin me harhautamme kattia.
Selvä.
- Liisi. - Tulossa.
- Liisi? - Hei, isä. Miten voin auttaa?
- Mitä täällä tapahtuu? - Ei mitään.
Vai ei mitään? Kuulosti siltä, kuin täällä olisi marssinut norsulauma.
Mikä kauhea sotku. Ihan kuin pyörremyrskyn jäljiltä.
- Ei täällä niin sotkuista ole. - Vai ei niin sotkuista?
Kirjasi ovat ympäri lattiaa, lelut pitkin ja poikin -
ja verhot riekaleina. Mitä?
Kuinka onnistuit tallomaan jalanjälkiä kattoon?
Tämä menee liian pitkälle.
Tällainen kiukkukohtaus ei tule kuuloonkaan.
Mutta en minä kiukutellut.
Mitä täällä sitten tapahtui? Kerro totuus tällä kertaa.
Vaikka kertoisin totuuden, et silti usko minua.
Liisi, kerro totuus.
Minä lensin. Keijuni auttoi minua.
Johan nyt on markkinat. Syytät mielikuvituskeijua.
Nyt tämä höpsötys saa riittää.
Ei se ole höpsötystä. Se on totuus.
Huoneessasi asuu siis ihan oikea keiju?
Niin. Anna, kun näytän.
Teimme tällaisen tutkimuksen.
Tätäkö sinä olet tutkinut?
Nämä kirjat tulee täyttää tosiasioilla, ei saduilla.
Mutta se on kaikki totta.
En ymmärrä tällaista typeryyttä. Olet hyvin lahjakas.
- Miksi tuhlaat lahjasi näin? - Mikset voi uskoa minua?
Uskon siihen, mikä on totta.
Ja sinun olisi syytä alkaa tehdä samoin.
Isä, odota.
Tiedän, että sinun on vaikea ymmärtää sitä,
mutta tämä on vain mielikuvitusta.
- Ei, se on totta. - Tästä ei enää puhuta.
Mutta isä.
Ei voi...
Minähän yritin kertoa. Keijut ovat totta.
Ei tarvitse pelätä. Ei se tee pahaa.
Se on uskomaton.
Eikö sillä ole kauniit siivet?
Kyllä. Samankaltaiset kuin apoidean. Ei, vaan odonatan.
Katso, miten solakat raajat sillä on torsoon verrattuna.
- Ihmeellistä. - Eikö olekin satumaista?
Se on varmasti jonkinlainen mutaatio.
Ei hän ole ötökkä, vaan keijutyttö.
- Tismalleen. - Helinä.
Tästä tulee vuosisadan hienoin löytö.
Helinä, varo!
- Vidia? - Äkkiä pois tieltä.
Tämä täytyy viedä museolle saman tien.
Isä, ei.
Ole kiltti. Odota.
- Et saa viedä sitä. - Minulla on nyt kova kiire.
Johtokunta on koolla vain iltayhdeksään.
Mene takaisin sisälle.
Älä huoli. Rouva Perkins tulee ihan pian.
Helinä, olen kovin pahoillani.
Isä vie ystäväsi Lontooseen.
- Vasen, oikea, vasen, oikea. - Vasen, oikea, vasen, oikea.
- Helinä? - Helinä.
Ystäväsi tulivat.
- Äkkiä. - Hyvä. Kiltti kisu.
Liisin isä sai Vidian purkkiin, kun hän yritti auttaa minua.
- Meidän täytyy pelastaa hänet. - Ja taas se alkaa.
- Kuinka pääsemme sinne? - Sataa kaatamalla.
Me emme voi lentää sateella, mutta tiedän jonkun, joka voi.
Minua pelottaa, Helinä.
Huoneessa leijunta on helppoa, mutta Lontooseen lentäminen...
Helppoako muka?
Hyvä on. Olen rohkea.
No niin, keijut. Kaikilta tarvitaan nyt keijupölyä.
Tällä tytöllä on pitkä matka edessään.
Kaikki kyytiin!
Valmiina?
Tämän on paras toimia.
Anteeksi, keijut.
Varovasti.
Iltaa, rouva Perkins. Hei hei, rouva Perkins.
Hei hei, kultaseni. Lennä pian takaisin.
Hyvä ajatus.
Anteeksi.
Pois tieltä.
Isä on tuolla.
En pysy perässä. Auto kulkee liian kovaa.
Helinä, ei sinne.
Ei, ei, ei.
Toivottavasti he ovat yhä siellä.
- Isä. - Mitä kummaa?
Isä, pysähdy. Älä vie keijua sinne.
Ei voi olla totta.
Liisi, sinä lennät.
Niin lennän.
Mutta miten? Kuinka pystyt siihen?
Ystäväni opettivat minua.
En ymmärrä tätä.
Ei sinun tarvitse ymmärtää.
Ei sinun tarvitse, kuin uskoa.
Minä uskonkin.
Voi, isä.
Olen kovin pahoillani.
En epäile sinua enää ikinä.
- Mennään kotiin. - Mutta miten?
Ajattele iloisia asioita.
- Nosta kädet ilmaan ja liikuta jalkojasi. - Varovasti.
Nyt tämä taitaa jo sujua. Kyllä. Minähän lennän.
- Sinä osaat lentää, isä. Sinä lennät. - Tähän voisi vaikka tottua. Pikku hetki.
Olen aina halunnut tehdä jotain. Tule perässä.
- Terve, Helinä. - Hei, Vidia.
Oletko ollut tällaisessa koskaan?
Olen. Se on aika hauskaa.
- Mitä pitää tehdä? - Se on helppoa. Nosta kuppi.
- Näinkö? - Juuri niin. Ja ojenna se näin.
- Helppoa. - Nosta pikkurilli. Kas näin.
Ja sitten sanot: "Anteeksi neiti, mutta saisinko tilkkasen teetä?"
Toki, Helinä-neiti. Juuri haudutettua.
Kupillinen myös tälle neidille. Mehän olemme sentään teekutsuilla.
Saisinko minäkin kupillisen, neiti?
Tietysti, tohtori.
- Mielellänihän minä, hyvä herra. - Kiitos.
- Saako olla yksi vai kaksi palaa? - Minulle kolme.
Isä.
Kiitos.
- Eikö olekin mukavaa? - En tiedä mitään parempaa.
Tosin Big Benin soittaminen tulee seuraavana.
- Voi että. - Onpa herkullista.
Turha edes kuvitella.
Mihin me jäimme? Tähän.
Keijuilla on monenlaisia kykyjä. Ne puhuvat eläimille,
saavat kukat kasvamaan, ja puhaltavat lämpimiä kesätuulia.
Tämäpä on taitava piirros.
"Jotkut keijut rakentavat hienoja vempeleitä."
Helinä, löysit sittenkin jotain korjattavaa.
Niin taisin löytää.
"Ne tuovat vuodenajat ja auttavat luontoa monin tavoin."
"Mutta keijujen kaunein taito, on olla hyvä ystävä."
Tuuli pyyhki pilvet pois
Sun luonas aina olla vois
Päivä tää ei koskaan loppua saa
Kesä puhkeaa
Taivaankantta katselen
Sinusta mä iloitsen
Hymyilen, on jälleen kukkia maass'
On kesä täällä taas
Käteen tartuthan?
Pysy vierelläin
Halki maailman
Liitelemme näin
Katson tulevaan
Mua autat luottamaan
Suven tuuli, lämmin, hellä
Pysyt aina sydämellä
Lennän kanssas päivään seuraavaan
Ja pian uskon
Mahdottomaan
Kesän tähtönen
Sua tarvitsen
Kun valoon valkeaan
Sä upotat tään maan
Pimeään tee tie
Johdata ja vie
Suven tuuli, lämmin, hellä
Pysyt aina sydämellä
Lennän kanssas päivään seuraavaan
Ja pian uskon
Mahdottomaan
Jos saan
Suven tuuli, lämmin, hellä
Pysyt aina sydämellä
Lennän kanssas päivään seuraavaan
Ja pian uskon
Mahdottomaan
Käteen tartuthan?
Pysy vierelläin
SubLan